A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ SOROZATA
Állj!
Szólj,
amint Jabroot visszatér!
Igen, uram.
Ezt hogy csináltad, Tiuri?
Nem tudom.
Mi az, hogy nem tudod?
Mikor Mistrinautnál leráztuk a Vörös Lovasokat a ködben...
az is te voltál?
Nem tudom.
A szerzetesek a zárkában, az biztos te voltál.
Nem mintha láttam volna, csak éreztem az erejét.
De hogyan?
Azt akarod hallani, hogy nem tudom?
Mert hiába ismételgetem, hogy nem tudom.
Az apát szerint belülről jött.
Ez valami eviellani dolog?
Tényleg nem tudsz semmit, mi?
Ez lenne az?
Itt fordulsz északnak?
Mindenképp elviszed a levelet, ugye?
Favian király biztos örülni fog neki.
Annyira, hogy még jutalmat is ad?
- Téged csak ez érdekel? - Válaszolj!
Elloptad a lovam, és átadtál apádnak,
csak hogy megtalálhasd az utadat.
Ilyen könnyen elengeded?
Az út nem megy sehova, nem? De az igen.
Te és én, Tiuri. Máris érzem.
Megállíthatatlanok leszünk.
Hogy te milyen...
Meggyőző? Megnyerő?
Megcáfolhatatlan?
Szégyentelen.
Ezt igennek veszem.
Nem tűnik helyesnek.
Talán nem érdemlik meg a lovakat.
Talán kegyetlen bűnözők.
- Erre gondoltál? - Nem lophatjuk el őket csak úgy.
- Végül is lovagok volnánk. - Nem, amíg vissza nem visszük Tiurit.
- Ristridin azt mondta, segítsünk neki. - Apám meg azt, hogy áruló.
- Jó, de azt mondtad, apád hazudozó. - Nem.
De, tényleg ezt mondtad.
Azt mondtam, mikor hazudik, tehetséges.
Ez teljesen más, mint a hazudozó.
Őszintén szólva...
- Hát, igazából... - Annyira nem...
- Nem, azt mondtam... - Lényegtelen!
Nem értitek?
Ristridin, Fantumar, a többiek, mind tesznek ránk.
Ha elkapjuk Tiurit, lesz mivel alkudnunk.
De lovak nélkül nem kapjuk el.
Alianor!
Alianor, kérem, várjon!
Lóra! Kövessék a királynőt! Így védtelen.
Alianor?
Legyen óvatos, uram!
A bátyja még rossz néven veszi, ha az áru megsérül.
A biztonsága kockáztatása nem nevetség tárgya, felség.
Úgy tűnik, a biztonságomat csak maga veszélyezteti.
Az erdő híres a kellemetlen alakokról.
Gyerekkorom óta itt vadászok,
de az apjánál kellemetlenebb alakkal még nem találkoztam itt.
Tudnia kell, hogy a lehető legerélyesebben
tiltakozni fogok a királynál.
A stílusa nyers volt, tiszteletlen, és a terve...
Kérem...
Ne!
Nem az apja stílusa vagy a terve dühít,
hanem hogy nem nekem jutott eszembe.
- Hölgyem, mit művel? - Ne légy már ilyen prűd!
Csak bábuk vagyunk,
akik feláldozhatók egy politikai sakkjátszmában.
Most rajtam a sor.
- De hamarosan te jössz. - Hölgyem...
Azt mondom hát,
addig ragadjuk meg a lehetőséget, amíg lehet.
- Hölgyem, ehhez nem járulhatok hozzá. - Csatlakozz!
Az úszás nem az erősségem.
Ha bajba kerülsz,
megmentelek.
De ennyi túllihegéssel amúgy is nehéz megfulladni.
Vizes lett a hajad?
Igen.
Szóval a sámán felesége... gyereket szült...
és ez a gyerek most eltűnt?
Igen, uram.
Találd meg őket, Jabroot,
és küldd vissza őket a sírjukba!
Biztos ebben, uram?
A háborúnak vége.
Most már talán a mészárlásnak is vége lehet.
Minden csatám,
ahány életet elvettem,
mind a béke nevében történt.
A világ mégis tovább szenved.
De ha a Vérhold felkel...
minden szenvedés véget ér.
Neked, nekem, mindenkinek.
Küldj ki embereket!
Találjátok meg a sámán feleségét és a fiát!
Semmi nem állhat az utunkba.
Mázlink van.
Azt mondták, ez a hajó Berlanig megy. Unauwen onnan csak két nap.
És mennyiért visznek el?
Amiatt ne aggódj! Te elvégezted a dolgod, most én jövök.
Gyerünk!
Elő az erszényekkel, hadd lássam őket!
Mindent elfogadunk: aranyat,
ezüstöt, még rezet is elfogadunk.
Ha nincs semmid, nem szállsz fel!
Üdvözlöm, kapitány!
Szavamra, milyen csinos hajója van!
Elég a hízelgésből, elő a pénzzel!
Mit szólna inkább egy csinos jutalomhoz? Viridian herceg bizonyára hálás lesz,
ha segít elvinni neki ezt a pompás ajándékot?
Nincs pénze, dobjátok ki, meg ezt is itt mellette.
Akkor gondolom, ez sem érdekli.
Honnan tudjam, hogy nem öl meg álmunkban?
Az eviellani?
Nem semmi kérdés egy ilyen svindler szájából.
A hölgy az utastérbe megy, a ló le.
Te pedig mész vele.
Nem alszik az állatokkal.
Akkor nem jön, nem igaz?
Nem érdekel, hol alszok. Menjünk!
Vigyázzon, hova lép, hölgyem!
Ahogy maga is!
- Bármikor visszaadhatod! - Mit?
A gyűrűmet.
Sejtelmem sincs, miről beszélsz.
Na, nézzenek oda!
Tiuri kezd felnőni.
Az állatok lemennek!
Megkereslek.
Akkor eldugom az erszényem.
Ha nekem megteszi, akkor neked is.
Nem félek.
Az... jó.
Mert tudok varázsolni.
Ezzel nem vagy egyedül.
Milou?
Hála az égnek!
Hát itt vagy!
Elnézést a zavarásért, hölgyem!
Tudok varázsolni, ugye?
Az egész hajót el tudnám tüntetni.
Így van, szívem.
Te tudsz varázsolni?
Tud!
Tud varázsolni.
Unauwenbe tartanak?
Sajnos igen.
A férjem látni akarja Viridian diadalmas visszatérését.
A csodálója.
Én...
csak a bajt akarom elkerülni.
Ön szerint lesz?
Ki tudja, Viridian mit akar?
De ha tényleg békével jön...
miért nem oszlatta fel a seregét?
Gyere, kis varázslóm! Keressük meg az apádat!
Mikor lopjuk már el azokat a lovakat?
Ha lefekszenek és eloltják a fényeket.
Megfagy a hátsóm idekint.
Mesélj valamit, Fol!
Mégis hány évesnek nézel?
Imádni fogjátok a történeteit.
Nagyon ijesztők.
- Nem, Foldo? - Igaz történetek.
Ettől ijesztők.
És egyik sem igazabb,
mint Amaris története...
és a varázslaté, amely megszállta.
Varázslat nem létezik. Mi vagyunk mi, eviellaniak?
Ha olyan vagy, akin átfolyik a varázslat,
észre sem veszed,
amíg beléd nem hatol.
Ez történt
Amarisszal is.
Az alig nyolcéves kislány
az erdő mélyén élt egy kunyhóban
anyjával, aki nagyon szerette.
Egy nap kiment az erdőbe tűzifát gyűjteni,
és mire hazaért, besötétedett.
A kunyhó pedig szokatlanul csendes volt.
Se tűz a rostélyon,
se pörkölt a fazékban.
Amaris felkiáltott: „Anya?”
És az anyja hangja válaszolt: „A pincében vagyok.”
De valami nem stimmelt.
A pincéjük sötét volt, és hideg,
és utáltak lemenni.
Az anyja megint szólt: „Találtam valamit, siess!
Gyere, nézd meg!”
Ezért Amaris meggyújtott egy apró gyertyát,
kinyitotta a pince ajtaját...
és elkezdett lemászni.
Apró gyertyája alig pislákolt a szörnyű homályban.
„Ne félj, gyermekem!”
– szólt az anyja hangja a sötétben.
És amint Amaris leért a lépcső aljára...
és megérezte a hideg, nedves talajt a lába alatt...
kialudt a gyertyája.
És ezután...
ezután meghallotta.
Mit?
A bejárati ajtót...
ahogy odafent kinyílik...
és az anyja hangját...
ahogy azt mondja...
„Amaris, megjöttem.”
- És mit csinált Amaris? - Semmit.
Mert bármi is volt odalent, az uralmába kerítette.
Amaris végre visszanyerte a hangját.
„Anya, a pincében vagyok! Siess!”
És az anyja sietett. Rohant le egy gyertyával.
De a kislánya eltűnt.
Örökre elveszett.
Hova tűnt?
Senki sem tudja.
De valahol odakint van...
teljesen egyedül.
Így legközelebb, ha átmész az erdőn,
és úgy érzed...
hogy valaki figyel...
légy nagyon, nagyon óvatos.
Mert talán épp az a bűbáj...
vár lesben...
hogy elragadjon.
Te sírsz?
Fogd be!
Tiuri?
Arról beszélnek,
hogy mit tervez Viridian, ha hazaér.
Akármi is áll a levélben, fontosabb lehet, mint gondoltam.
Tudom, hogy fontos. Mindig is tudtam, hogy az.
De a lényeg, hogy a jutalmunk még nagyobb lett.
- Megint ezzel jössz. - Hogy érted?
Hogy nem minden a pénzről szól.
- Nem feltétlen szól minden a haszonról. - Te meg megint ezzel jössz.
Ha mindenki csak magára gondol, a világ szörnyű hely lesz.
Már most is szörnyű hely.
Akkor az a feladatunk, hogy tegyünk ellene.
Vagy talán nincs hozzá bátorságod.
- Nem félek semmitől. - De, igen!
Ezért vagy itt, és gondolsz folyton a jutalomra,
ahelyett, hogy az édesanyádat keresnéd.
- Túl sokat voltál a szerzetesekkel. - Még nálam is jobban félsz.
Ami nem semmi.
Félsz, hogy ha tényleg megtalálod,
csalódni fogsz benne.
Sőt, ami még rosszabb...
hogy ő csalódik benned.
Csodáljátok,
Sluport, a Varázslót!
A holtidézőt az alvilágból!
Kérem, legyenek bőkezűek,
mert az átkozott föld sötét tudományának növendéke áll maguk előtt!
Jól ismerik a nevét, de csak kevesen merik kiejteni.
Eviellan!
Útjaim során...
láttam a halál kígyóját!
Ittam
a vérfolyóból!
És beszéltem
a bosszúszomjas és halott
sámánokkal, kik Viridian herceg kezétől lelték halálukat,
és most a hangjuk
bosszúért kiállt!
Találjátok meg a fiút! Kutassatok át minden zugot!
Vörös Lovasok!
Átkutatni a hajót!
Bújj el!
Hol az eviellani fiú?
A lónál lesz!
Hol van?
Hozd Ardanwent! El kell tűnnünk a hajóról.
Nem mész te sehova!
Egyszerű...
kellemetlenségnek néztelek,
de méretes
bosszúsággá nőtted ki magad.
- Kérlek! Mit akarsz? - Erre!
Ardanwen, várj!
Lassíts le!
Megkérdezhetem,
honnan van
ez a talizmán?
Az apámé volt.
A sámán vére.
Az apám sámán volt?
Neked kérdéseid vannak, nekem válaszaim.
De előbb
el kell hagynunk a hajót.
Sosem tudni, mikor jön kapóra egy gyors kilépő.
- Máskor is üldöztek Vörös Lovasok? - Rosszabb.
A pénzét követelő közönség.
Tudom, hogy ott vagy!
Mennünk kell!
Ennek még nincs vége!
- Hol van Lavinia és Ardanwen? - Befelé!
Mi az?
Ez...
vérzek.
Megvagy, fiacskám.
Viszlát, Tiuri!
Hálásan köszönöm a búcsúajándékot!
Meg kell állnunk!
Csitt! Maradj csendben!
Vissza kell mennünk Laviniáért!
Nem tudok úszni!
Mi történt?
Az átkozott lovad majdnem megölt, az történt!
Ez Ardanwen specialitása.
Megsérültél?
Ardanwen.
Így nem lovagolhat, előbb el kell állítanunk a vérzést!
Van a közelben egy barlang,
ahol vannak gyógynövényeim a sebére.
- De sietnünk kell, mielőtt ideérnek. - Várj!
Mi hasznod ebből?
- Lavinia, kérlek! Megmentette az életem. - Tudom. De miért?
Tiszta eviellani vagy. Biztosan tudom.
Én pedig csak a gazdag kultúrád szerény követője.
Kifestett arccal és olcsó trükkökkel.
Inkább csaló, mint követő.
Cinikus vagy. Helyes.
Minden hős mellé kell egy, hogy ne szálljon el.
Azt hiszed, hős?
Igen. Sötétség közeleg,
mely mindent elnyel.
És ha ideér, csak egyvalami állíthatja meg.
Rám nézel?
A viharfelhők közül egy hős emelkedik ki,
ki elég erős, hogy szembenézzen vele.
Sámánvér folyik az ereidben, Tiuri.
Te vagy a hős!
De mennünk kell.
Ugye te is látod, hogy ez a pojáca totál elmebeteg?
Szimpatikus, ifjú hölgy.
Nagyon szimpatikus.
Na, indulás!
Nincs vesztegetni való időnk!
Jó kislány!
Gyerünk, sietnünk kell!
Ha már el kell lopnom, azt akarom, a ló is tudja,
- hogy tisztességesek a szándékaim. - Megülöd, Foldo, nem feleségül veszed.
Nézd, én sem akarom ezt csinálni,
de Ionának igaza van. Meg kell találnunk Tiurit!
Miért?
Hogy átadhassuk Fantumarnak?
Mozgás!
Tolvajok!
Fogj egy lovat!
Mozgás!
Gyilkosok!
Hé, az az enyém volt!
Öregembertől lopunk, mi?
Lehet eső és jég, vér és hó
Csak vágtat a híres Jussipo
És mellette a fárasztó kistesója
Befognád végre?
Ez a rész tetszeni fog.
Iona, ki mindig készen áll
Jó Foldo, kit senki se' szed rá
S mögöttük egy szamár
egy csacsi hátán
Nem vicces!
És nem is csacsi.
Add ide a lovad, Piak!
- Dehogy adom. - Dehogynem!
Ez nekem túl kicsi.
Talán akkor egy nagyobbat kellett volna ellopni, nem igaz?
- Szerintem verjünk tábort! - Szerintem ne!
Egész éjjel lovagoltunk.
És Tiuri még mindig sehol, szóval megyünk tovább.
Évekkel ezelőtt harcoltam az eviellani háborúban.
Ráment a fiatalságom és az ártatlanságom.
De cserébe kaptam valamit, megértettem,
mi Eviella igazi ereje.
Azt, amit benned is érzek, Tiuri.
Mi ez a hely?
Ahol nem találnak meg. Gyorsan!
Ha Tiuri a hős, akiről a legenda szól,
azt az anyjának is tudnia kellett.
Miért nem szólt neki?
Természetesen, hogy megvédje
a sorsától.
Ám végül utolérte,
és nincs menekvés.
Tiuri.
Gyorsan, erre!
Fektessük ide!
Ott van víz a vödörben.
Ezek a barlangok ősrégiek.
Már itt voltak Dagonaut...
és Unauwen előtt.
A lovagok és királyok előtt.
Mikor még csak egy ország volt.
Egy hatalom.
Eviellan.
Igen.
Ez mindig is a gyógyulás helye volt.
Itt biztonságban lesz.
Kell aranyvesszővirág és cickafark.
Az erdő szélén találsz.
Mire vársz?
Semmi gond.
Tedd, amit mond!
Sietek vissza.
Tartsd szemmel!
Az ásványok visszatartják az erődet
a szertartás alatt.
Milyen szertartás?
Nem értem.
Pontosan.
Ezt az erőt érteni kell ahhoz, hogy irányítsd.
Nem mindenki tudja használni a veleszületett képességét.
A mesterévé kell válnod, hogy az igazi erőt kezelni tudd.
És ez a szertartás a gyógyulásom része?
A szertartás a világ gyógyulásának része.
Hála az égieknek, hogy hozzám küldtek, nem Viridianhoz.
Ha felemésztene,
küldetésünk lehetetlenné válna.
Felemésztene?
Az eviellani sámánokat nem egyszerűen megölték.
Nemes hercegünk előbb ellopta az erejüket.
Kiégette a lelkükből, és a sajátjába szívta.
De a legnagyobb kincs
kicsúszott a kezéből.
Te.
- Hogy érted, hogy „kiégette a lelkükből”? - Ó, igen, lehetséges,
azoknak, akik tanulmányoztak ilyet.
Az erő...
átruházható
az egyik emberről a másikra.
Mert az erő maga az, ami fontos,
nem az, aki hordozza.
Különösen, ha az a valaki nem méltó rá.
Lavinia!
Ó, ezzel már elkéstél.
Lavinia!
Kezdjük hát el!
Lavinia!
- Megcsináltam! - Nem is te voltál!
Iona volt.
- Francba, ez csak egy lány. - Látod?
Ha én csinálom, Tiurit kapja el.
Mondja az idióta, aki egy öszvért lopott el.
- Nem öszvér! - Szörnyen restellem.
Fogd be, és vágj le inkább!
- Persze. - Várj!
Hol van Tiuri?
Nem tudom, ki vagy, lány, de nem mondok semmit,
amíg le nem vágtok innen!
Nincs idő erre, Tiuri veszélyben van.
Ebben egyetértünk.
Mi vagyunk a veszély.
A veszély lovagjai.
Arman, most tényleg?
Szánalmas vagy.
- Ne hívj szánalmasnak! - Akkor hogy?
Hé!
Igen, persze.
Ki vele!
Hol van Tiuri?
Mit ácsorogtok? Utána!
Az erőd átruházása rám nem fog sokáig tartani, Tiuri.
A tűz
felszabadítja méltatlan testedből.
És amint felszabadul,
végre magamba szívom, és azzá leszek, amit te nem érhetsz el.
Lavinia!
Tiuri!
Lavinia!
Nem fest túl jól.
Tiuri!
- Tiuri! - Lavinia!
- Segítenünk kell neki. - Tiuri!
Nincs bejárat.
Égesd el a testét!
Szabadítsd fel az erejét!
Használd, Tiuri!
Használd az erőd, mentsd magad!
Ne!
Beteljesült!
Az erő az enyém!
Hogy?
Ez lehetetlen.
Ne!
Megcsináltad.
Ti meg mit kerestek itt?